Men jag tog med något som förgyller er dag.
Det är...
Elake, elake man.
- Det är så man kan gråta. - Välj en.
Jag kan lika lite välja en älsklingsstjärna på himlen.
Varför blir ni så rörd?
Det är nog för att far satt uppe och läste för mig på kvällarna.
Han var beroende av litteraturen och jag somnade till hans röst.
- Vad var det för böcker? - Om vetenskaperna, filosofi.
De påminner mig om honom. Han dog närjag var åtta.
"Utopia" var den sista boken han hade med hem.
Det förklarar varför ni citerar den.
Jag hade hellre hört hans röst igen än något annat ljud i hela världen.
Är något på tok?
Under alla mina år av studier-
- har ingen lärare visat sådan lidelse som ni har visat mig på två dagar.
Ni har mer övertygelse i ett minne än jag har i hela mitt väsen.
Om jag har sagt eller gjort något...
Nej, jag ber. Det är inte ni.
Skynda dig, Marguerite. Det är nu eller aldrig.
Ursäkta, ers majestät. Ni verkar ha tappat den här på vägen ut.
Kära nån.
Jag minns inte attjag satte på den.
Tack, mitt barn.
Inte många personer lämnar tillbaka sådana värdesaker.
Ers majestät är alltför storsint.
- Så vänligt. Vad heter hon? - Marguerite de Ghent.
Marguerite? Vi får talas vid i morgon. Ta med er mor.
Som ers majestät önskar.
Det här var väldigt pinsamt.
Vi återvänder till klostret med en gång.
- Och vi fortsätter till fots. - Det är en halv dags promenad.
Ärligt talat, ers höghet, var är er äventyrslust?
Om ni säger så...
Vi får inte bli alltför självsäkra. Varför var inte prinsen i kyrkan?
- Marguerite får göra allt. - Drottningen vet inte att du finns.
Marguerite gör det för vår skull. Du hjälper oss göra henne klar.
Snart rensarjag eldstaden med Danielle!
- Var är flickan? - Hon fångar kaniner med tänderna.
Ursäkta, men har ni flyttat den förgyllda spegeln i er sovkammare?
- Nej. Hur så? - Den är också borta.
Då drarjag det på era löner.
Sluta säga när saker försvinner. Annars får vi betala för att arbeta.
Tur attjag inte nämnde gobelängerna.
- Jag borde hitta hem till slottet. - Män stannar aldrig för riktmärken.
Där är det! Åt det hållet!
Varför ärjag här och ni där uppe?
- Och i era underkläder. - Jag kunde inte klättra i klänningen.
Vad skulle hända med oss om ni bröt er kungliga nacke?
Ni simmar, klättrar och räddar era tjänare. Finns det något ni inte kan?
Flyga.
Vänd er nu om, så attjag kan klättra ner.
Nej, ni igen!
Stanna där uppe. Det är batalj på gång.
- Min fru tackar för de fina kläderna. - Ge mig min klänning!
Släpp henne. Det är mig ni är oense med.
Släpp henne.
Lämna genast tillbaka mina kläder.
Ni har berövat mig min eskort så jag kräver att få en häst.
Min sköna, ni får allt ni kan bära.
Lovar ni det?
Vid min zigenarheder lovar jag er allt ni kan bära.
Kom tillbaka, så får ni en häst!
Säg till så fort hon kommer. Förstått?
- Ni läser mina tankar, ers höghet. - De är lika suddiga som mina.
- Erkänner Frankrike sig besegrat? - Aldrig!
Mitt nästa val blir påse.
Det är er tur, och det är bäst att det är något bra.
Jag vill inte bli kung.
Men tänk på alla underbara saker ni kan göra för ert land och världen.
Men att dömas efter sin ställning och inte bli sedd för den man är...
- Ni anar inte hur olidligt det är. - Ni kan nog bli förvånad.
En zigenare utmålas sällan som något annat.
De döms efter ställning och inte för vilka de är.
Ni är av kunglig börd. Med det följer vissa skyldigheter.
Förlåt. Min mun löper iväg med mig.
Nej, kära ni. Det är er mun som har hypnotiserat mig.
Precis här. Jag vill inte väcka någon.
Ni räddade livet på mig. Där ute i skogen.
- Man gör vad man kan, min prins. - Henri.
Henri...
Nicole?
- Känner du till ruinen vid Amboise? - Ja.
Jag rider ofta dit för att få vara ifred.
- Vill du möta mig där i morgon? - Jag ska försöka.
Då väntarjag hela dagen.
Av med hans huvud...
Vakna. Vår son har något att berätta.
Jag vill bygga ett universitet med ett enormt bibliotek-
- där alla människor ska få studera.
Vem är ni och vad har ni gjort med vår son?
Och jag vill bjuda zigenarna på balen.
- Är du sjuk? - Nej!
- Jo... - Var var du?
- Jag gick vilse. - Du ljuger. Du döljer något för mig.
- Jag kräver att få veta vad det är. - Säg det så attjag får somna om.
Hur blir det då med vår frukost?
Du har två händer. Laga frukost själv.
Din lata lilla blodsugare!
Jaqueline, gå och koka lite vatten.
Jag? Koka vatten?
Jag visste det...!
Fröken? Skynda er in!
Se vem som hedrar oss med sin närvaro.
- Vad gör ni? - Jag provar min klänning.
Tror du att du får gå på balen efter morgonens uppträde?
Tror ni att era ränker ger er kronan? Ni jagar kungligheter som villebråd!
Du är bara avundsjuk.
- Det här är min mors kläder. - Ja, och hon är död.
- Jag ska slita håret av dig! - Gör något, mor!
- Kom inte hit, för då! - Nej, Marguerite! Släpp boken.
- Ge mig skorna! - Släpp boken!
Tänk dig för, Danielle. Din fars bok eller din mors skor.
Men inget räddar dig från att få rejält med prygel.
Nej! Nej!
Nej, nej! Nej...
Det här var faktiskt ditt eget fel.
Först med frukosten och sen det hemska uppträdet där nere.
Jag vet inte vad som flugit i mig.
Jag glömmer aldrig hur Marguerite satte sig med fötterna i vädret.
Hon borde inte ha sagt så om din mor.
Tack.
Ni måste låta min läkare titta på det.
Tänk att ni räddade barnet från en skenande häst.
- Det var en modersinstinkt. - Jag beklagar att min son inte är här.
- Men han verkar ha försvunnit igen. - Igen?
Han var borta hela dagen i går och kom hem först i gryningen.
Det måste vara fantastiskt att vara så uthållig.
Ni kanske kan lösa gåtan åt mig. Känner ni comtessan de Lancret?
Hon bor hos sin kusin, men ingen verkar veta vem det är.
- Nicole de Lancret? - Ja.
Vad underbart. Jag började tro att hon var ett spöke.
Nej, jag är rädd att hon har hängt med i många år.
Och hon har bott hos oss. - Är det inte så, kära du?
Jo, naturligtvis. Vår... kusin.
Som du kallar Askungen.
Herregud, mitt barn... Mår ni bra?
Det var ett bi.
God dag.
- Mår du bra? - Jag är inte mig själv i dag.
Min hud är det enda som hindrar mig från att fara åt alla håll och kanter.
- Jag måste berätta en sak. - Och jag för dig.
Din bok. Du glömde den i vagnen i går.
- Ers höghet... - Henri.
Jag kan inte stanna länge, men jag var tvungen att träffa dig.
- Jag har mycket att berätta. - Kom. Jag vill visa dig en sak.
Jag lekte här som barn.
Min far brukade alltid dra sig undan hit före kriget.
Det är vackert.
Jag har mätt mitt liv efter träden.
Med början här och hela vägen upp.
Ändå växer de fortfarande. Så mycket liv kvar att leva.
Men jag föreställer mig det inte längre ensam.
Du gör det inte lättare.
Jag vågade inte somna av rädsla för att vakna och se attjag drömde.
I natt hade jag en uppenbarelse.
Jag trodde attjag måste bry mig om allt och då skulle bli galen-
- men nu harjag funnit min mening.
Det är ett projekt som inspirerats av dig.
Och jag känner mig så underbart... fri.
Det var inte jag.
Nicole, du är inte som någon annan hovdam jag har mött.
I morgon på balen ska jag låta världen få veta det.
Varför måste du vara så underbar?
Vad var det du ville berätta för mig?
Bara det att kvällen i går var mitt livs lyckligaste kväll.
- Jag måste gå. - Nicole?
Nej.
Hur kan du kalla din mor comtessa? Det är nästan lika absurt-
- som en prins som umgås en hel dag med en tjänare som sover hos svinen.
Störs ni mest av attjag är ofrälse eller konkurrent?
- Var är klänningen? - Jag vet inte vad ni menar.
Klänningen och skorna var i mitt rum i morse och nu är de borta.
- Jag vet att du har gömt dem. - Var har du gömt klänningen?
Var är ljusstakar, gobelänger och silver? Klänningen är kanske där.
Får vi klänningen?
Jag dör hellre tusen gånger än ser min mors klänning-
- på den där bortskämda och egoistiska kossan!
Det kanske vi kan ordna.
In med dig!
Gud nåde den som öppnar dörren.
Samla ihop allt vi kan sälja. Vi ska till staden i morgon.
- Det är bara en bal. - Och du går bara dit för maten.
Förlovad? Med en belgier?
- Jag är rädd för det. - Det måste vara ett missförstånd.
Hon reste med båt i eftermiddags. Baronessan ville ogärna tala om det.
Inte konstigt efter sådana nyheter.
Om hon var trolovad borde hon banne mig ha sagt nåt.
- Hade du lyssnat? - Nej, jag hade...
Herregud... Hur kunde jag vara så blind?
Jag bedyrade henne min kärlek och hon försökte ta farväl.
Hon är stark som bevarar fattningen när du försöker stjäla hennes hjärta.
Ja. Och vilken klumpig tjuv jag var.
Snälla Henri.
Allt är bättre än Spanien.
- Berätta för prinsen vad som hänt. - Prinsen tar aldrig emot mig.
Du är hennes vän. Hon behöver din hjälp och prinsen väntar på henne.
Jag kan inte. Jag måste arbeta i kväll.
Gå till da Vinci. Han tar emot en målare.
Han är världens största konstnär. Jag kan lika gärna gå till Gud.
Var modig för en gångs skull i livet!
- Jag ville vara påfågel. - Hästen är ett av de ädlaste djuren.
- Då kan jag lika gärna dra vagnen. - Ja, om vi kommer dit fortare.
Jag söker signore da Vinci.
Signore da Vinci...
Ja?
Nej, fröken. Det går inte.
Tillåt mig.
- Lysande. - Det var genialiskt.
Jag går till historien som mannen som öppnade en dörr.
- Gustave, hur? - Prinsen väntar på dig.
Han väntar en som inte finns.
Jag heter Danielle de Barbarac och är tjänare.
Jag är en bondes oäkte son. Vad spelar det för roll?
- Jag lurade honom. - Prinsen kommer att förstå.
Vi måste göra dig klar för balen.
- Jag vill inte gå dit. - Då har baronessan vunnit.
Hur kan jag möta honom?
Han måste få höra sanningen från den han älskar.
En fågel kan älska en fisk, men var skulle de leva?
Då fårjag göra vingar åt dig.
Kom nu, det är bråttom! - Louise, hämta klänningen!
- De sa att du ville tala med mig. - Ja, far, det ville jag.
Jo, Henri...
Det var nog orättvist att pressa dig så ifråga om äktenskapskontraktet.
Jag trodde att det var dags för förändringar i ditt liv.
Du verkar fara hit och dit. Och...
Jag ville bara säga att det här med universitetet är en lysande idé.
- Vi behöver inte tillkännage något. - Jag har fattat mitt beslut.
- Hon är rena mästerverket. - Hon är sin mor upp i dagen.
Nu tittar vi på dina målningar. I min ålder är nuet allt man har.
Vänta! Det är tradition.
Nu är det dags.
Vänner, ärade gäster.
Det är ett stort nöje för oss att denna festliga kväll-
- inte bara hedra signore da Vinci, som verkar ha försvunnit-
- utan också berätta om ett efter- längtat beslut. Så utan dröjsmål...
Andas. Andas bara.
Det är en ära att tillkännage vår son prins Henris förlovning med...
Ser man på... Vad har vi här då?
- Min mor sa att du skulle gifta dig. - Hon var felunderrättad.
Men jag måste säga en sak innan ett ord till yttras.
- Då är du inte förlovad? - Nej.
Jag höll på att göra mitt livs största misstag.
- Vem är hon? - Comtessan de Lancret, gissarjag.
Vem?
- Kom och hälsa. - Vi måste talas vid.
- Vad det än är så svararjag ja. - Vänta!
Titta, jag bjöd in zigenarna.
- Vad gör du? - Jag gör dig till prinsessa.
Hur vågar du? - Hon är en bedragerska.
Hon heter Danielle de Barbarac och har varit min tjänare i tio år.
Tjänare? Är det något slags skämt?
- Ni står på farlig mark. - Fråga henne.
Hon är en ondskefull bedragerska och jag måste avslöja hennes bluff.
Förklara för dem vem du är. Säg det nu!
Buga inför prinsen, oförskämda skojare!
Herregud, det kan inte vara sant.
Nicole?
Nicole de Lancret var min mor. Jag är den hon säger.
Äpplet... Var det du?
- Jag kan förklara. - Ja, någon får banne mig förklara!
Först är du förlovad...
Och nu är du tjänare. Jag har hört nog.
Snälla Henri!
Titulera mig inte så informellt, madame.
Jag är prins av Frankrike.
Och ni är precis som de.
Danielle?
Danielle!
- Vad har du gjort? - Jag har skyldigheter som prins.
- Skitprat! - Du går för långt, gamling.
Vet du vad flickan gick igenom för att komma hit?
- Hon ljög för mig. - Hon kom för att säga sanningen.
- Och du kastade henne åt vargarna. - Vad vet du?!
Du bygger flygmaskiner och går på vatten, men vet inget om livet.
Jag vet att ett liv utan kärlek inte är något liv.
- Och kärlek utan tillit då? - Hon är din maka, Henri.
Jag är bara min kronas tjänare och jag har fattat mitt beslut.
Jag viker mig inte!
Då förtjänar du henne inte.
Jag har hört från säkert håll att före ditt pinsamma uppdykande-
- tänkte prinsen utse Marguerite till sin brud.
Visst är karlar nyckfulla?
Ena stunden reciterar de sonetter och i nästa är man återigen husa.
Fast jag har aldrig sett dig arbeta med sådan iver.
Vad får dig att tro att jag gör det för din skull?
- Värst vad vi var vresiga i dag. - Släpp fram mig.
- Det här var ditt eget fel. - Jag måste arbeta.
Låt de andra göra det.
Förstår du inte att du har vunnit?
Flytta till ditt slott och lämna oss ifred!
Du är inte längre mitt problem.
Är det vad jag är? Ditt "problem"?
Jag har gjort allt du bett mig om.
Ändå förvägrar du mig det endajag har önskat.
- Och vad var det? - Vad tror du?
Du är den enda morjag känt.
Har du ens under bråkdelen av ett ögonblick någonsin älskat mig?
Hur kan någon älska en sten i skon?
Danielle! Frun! Kom och titta, allt är tillbaka!
Monsieur Le Pieu... På klockslaget.
Allt är här. Ända ner till minsta ljusstake.
Fars böcker och tavlor? Sålde du dem till honom?
Ja, nu är de tillbaka. Kungen får inte tro att vi är utfattiga.
Tack, monsieur. Det här betyder allt för oss.
Jag är affärsman, Danielle, och inte filantrop.
- Nu förstårjag inte. - Du får inte distrahera prinsen här.
Baronessan och jag har träffat en uppgörelse.
Dig mot allt det här. Men jag tror att jag drar det längsta strået.
Madame, madame...
Jag vet precis hur det känns.
Och jag trodde attjag hade problem.
- Var är hon? - Baronessan?
Nic... Danielle.
Men hon har blivit såld.
Såld? Till vem?
Till Pierre Le Pieu. Precis efter maskeradbalen.
Låt ingen veta att vi har talat. Allt blir känt i sinom tid.
Kom, Laurent. Vi har mycket att göra.
Stig in.
Jag avskyr att se dig i bojor.
Jag tar av dem om du lovar att inte rymma igen.
- Jag har inga skäl att stanna. - Du tillhör mig nu.
Jag tillhör ingen. Allra minst dig.
Tänk om du kunde ta ny ställning till mitt förslag.
- Jag ruttnar hellre. - Jag hade en vacker häst som du.
Envis som du. Otroligt bångstyrig.
Den behövde också bara ridas in.
- Ni håller ert avstånd. - Du sa inte snälla.
- Snälla! - Jag kan hänga dig för det här.
- Inte om ni är död. - Jag älskar din glöd.
Min far var en duktig fäktare. Han har lärt upp mig.
Ge mig nyckeln, annars svärjag vid hans grav-
- att sprätta upp er från navel till näsa.
Er frihet, min sköna.
God dag.
- Vad gör du här? - Jag...
- Jag kom för att rädda dig. - Rädda mig?
En ofrälse?
Jag kom för att be om förlåtelse.
Jag erbjöd dig världen och svek ditt förtroende.
Danielle, jag ber!
- Säg det en gång till. - Förlåt mig.
Nej, det där då du sa mitt namn.
Danielle.
Du vill kanske hjälpa mig att hitta den här fantastiska skons ägarinna.
Var hittade du den?
Hon är min maka i alla avseenden.
- Säg attjag inte har mist henne. - Skon tillhör en bonde, ers höghet.
Hon låtsades vara hovdam för att rädda livet på en man.
Jag vet. Och jag heter faktiskt Henri.
Jag knäböjer inför dig inte som prins, utan som förälskad man.
Men jag hade känt mig som kung-
- om du, Danielle de Barbarac-
- ville bli min hustru.
Hur skulle jag veta att han skulle fara ut där? Han skulle gifta sig.
Prinsen talade med dig. Vad sa han?
Jag vet inte, det gick så snabbt. Men jag tror att han sa:
"Rätt åt mig närjag väljer en utlänning framför er syster."
Det varju bra. Vi kanske ska hålla honom på halster några dar.
Jag öppnar!
Hans majestät kung Frans ber om audiens-
- med baronessan Rodmilla de Ghent och hennes döttrar omedelbart.
- Har det hänt något? - Nej.
Kungen vill att ni kommer ståndsmässigt klädda.
Ståndsmässigt får det bli.
Baronessan...
Ljög ni eller ljög ni inte för Frankrikes drottning?
Välj era ord med omsorg, för det kan bli era sista.
En kvinna gör i stort sett vad som helst för sin dotter, eders majestäter.
- Jag lät mig kanske ryckas med. - Vad har du gjort, mor?!
Hon ljög för oss båda. Jag skäms över att kalla dig mor.
- Hur vågar du förråda mig?! - Ni ser vad jag måste stå ut med!
Tig, båda två! Är de alltid så här?
Värre, ers majestät.
Kära Jaqueline, jag vill inte tro att du är inblandad i det här.
Naturligtvis inte, mor. Jag är bara här för maten.
Baronessan de Ghent, ni är härmed fråntagen er titel.
Ni och er hemska dotter skickas till Amerika med första båt.
Om inte, som genom ett under, någon här talar till förmån för er.
Det verkar som om många var bortresta.
Jag talar till förmån för henne.
Hon är trots allt min styvmor.
Ers höghet...
Marguerite?
Jag tror inte att du har träffat min hustru.
Du ska veta attjag nu glömmer dig för att aldrig mer tänka på dig.
Men du kommer säkerligen att tänka på mig varje dag så länge du lever.
Hur länge kan det tänkas bli?
Allt jag begär, eders majestäter-
- är att ni är lika vänliga mot henne som hon har varit mot mig.
Först tvättar ni dukarna och sen servetterna. Flytta dem dit bort.
- Marguerite, du hörde vad hon sa. - Du också.
- Jo, men jag är arbetsledare. - Så fan heller! Du är också en nolla!
- Hur vågar du? Jag är av ädel börd. - Och du går mig på nerverna.
Nu arbetar ni.
Leonardo, den ärjättefin.
Se den som en försenad bröllopsgåva, ers höghet.
- Vad är det? - Det är svårt att smälta "ers höghet".
Kunglig eller ej, så klårjag dig fortfarande.
Jag måste säga, Leonardo, för en man med din begåvning-
- är det inte alls likt henne.
Du ska vara charmig.
Och vi ska leva lyckliga i alla våra dar.
Vem har sagt det?
Vet du... Jag vet faktiskt inte.
Gammelfarmors mors porträtt hängde på universitetet till revolutionen.
Då hade sanningen om deras kärlek reducerats till en enkel saga.
Askungen och hennes prins levde lyckliga i alla sina dar-
- och saken är just den, mina herrar, att de levde.
DVD text: Visiontext
Ripped by: SkyFury